Notes de premsa 30/04/2019
Les substàncies químiques de la roba poden perjudicar la salut
La indústria tèxtil dóna feina compostos tòxics que no només afecten el medi ambient, sinó també a la salut dels treballadors de les fàbriques. Científics de la Universitat Rovira i Virgili porten anys analitzant què passa a l'exposició a aquests tèxtils
![](https://diaridigital.urv.cat/wp-content/uploads/2019/04/store-1338629_1920_image671_405.jpg)
La indústria tèxtil dóna feina compostos tòxics que no només afecten el medi ambient, sinó també a la salut dels treballadors de les fàbriques. Científics de la Universitat Rovira i Virgili porten anys analitzant què passa a l'exposició a aquests tèxtils
Cada any 80.000 milions de peces de roba noves es compren a tot el món, després de passar per un procés de producció que porta dècades en el punt de mira. A les aigües residuals de les fàbriques de la Xina, l’Índia i Bangla Desh, on es fabrica la majoria d’aquests productes, s’han trobat nombrosos contaminants, com l’antimoni. Els compostos dels tints són els més contaminants per al medi ambient i la salut dels treballadors a les fàbriques tèxtils.
Però probablement els compostos dels tints són els més contaminants per al medi ambient i la salut dels treballadors a les fàbriques tèxtils. En els últims anys, nombrosos estudis científics han mostrat evidències dels efectes adversos en les persones que treballen directament en la producció tèxtil.
A més, no és cap novetat que els colorants azoics poden provocar danys a l’ADN. En un dels últims estudis, publicat a la revista Chemosphere, un grup de científics va analitzar el químic Acid Black 10 (AB10B), àmpliament utilitzat en la producció de tèxtils, cuirs i estampats, a la recerca de dades toxicològiques.
La conclusió és clara: “Les nostres troballes indiquen que l’exposició dels éssers humans i l’alliberament del compost en el medi ambient poden provocar efectes adversos a causa de la seva activitat nociva per l’ADN”, van exposar els investigadors, liderats per la Universitat Luterana de Brasil.
Un cop fabricada la roba, les substàncies utilitzades en la seva producció no desapareixen del tot després de la seva distribució i venda. Un equip de científics del Laboratori de Toxicologia i Salut Ambiental de la Universitat Rovira i Virgili porta anys analitzant què passa quan el consumidor final s’exposa a aquests tèxtils.
Més que al·lèrgies
“Encara que molts dels productes químics afegits durant els processos de fabricació de la roba s’esbandeixen, les concentracions residuals d’algunes substàncies poden romandre i alliberar-se durant l’ús per part dels consumidors”, assenyala a Sinc -l’agència que ha elaborat el reportatge – José Luis Domingo, investigador de la URV.
“Encara que la majoria dels productes químics de la roba s’esbandeixen, algunes concentracions residuals romanen i s’alliberen durant l’ús”, assenyala l’autor. La majoria de les investigacions realitzades sobre l’impacte de la roba a la salut de les persones fa referència a reaccions al·lèrgiques de la pell amb el contacte de les peces, però no és l’únic problema potencial.
Un nou treball, publicat a Environmental Research, certifica que, sota determinades circumstàncies d’ús, certes peces poden suposar riscos per a la salut que no estan degudament recollits en les legislacions sobre productes tèxtils.
Segons els investigadors, la presència “no menyspreable” de productes químics potencialment tòxics, com oligoelements, retardants de flama o certs pigments per als tints en algunes peces, podria portar a riscos sistèmics potencials, i fins i tot significar “riscos de càncer no assumibles per als consumidors “, alerten, incidint especialment en la vulnerabilitat dels nens.
“El càncer no hauria de ser assumible, però el fet és que estem permanentment exposats a substàncies amb potencial cancerigen”, indica Domingo. Segons explica, el risc depèn de les característiques fisicoquímiques de la substància potencialment tòxica. A través de la pell, el tòxic arriba fins a la sang, i d’allí es redistribueix en diversos òrgans i teixits. “En aquest cas, la pell en si podria resultar afectada per dermatitis de contacte, irritacions, etc.”, explica. Un altre factor que influeix en el risc és l’ús més o menys continuat d’una peça. “Per exemple, no seria el mateix utilitzar uns texans cenyits diàriament que un cop per setmana, o tampoc seria el mateix l’exposició a través d’un pijama que d’un jersei que no entra tot just en contacte amb la pell”, assenyala l’investigador .
Legislacions poc clares
Tot i que per a molts d’aquests compostos perillosos ha mesures de regulació a la Unió Europea, els països on la roba es fabrica tenen menys restriccions ambientals i no mantenen un control estricte de la seva presència en els tèxtils. A més, a Europa, la legislació sobre l’impacte en la salut dels consumidors per la presència d’aquestes substàncies químiques en la roba és poc clara al respecte. “El contacte a través de la pell sembla que no preocupa tant a la societat i als seus legisladors com la inhalació (contaminació ambiental) o la ingesta (dieta) de compostos químics “, apunta Domingo.